Ha det, skatt! Pass på deg selv nå.
-Du glemte denne, mamma! -Min engel.
Hvordan skal du kunne bo alene?
Så søt du er som bekymrer deg. Det går bra, kjære deg.
Kom nå, jenter. Ha det, mitt lille gull.
Jeg får bo alene i New York! Jeg kan gjøre hva jeg vil!
Jeg ble født i New York, universets midtpunkt.
Dessverre flytter mamma meg til en annen planet - New Jersey.
Er det så merkelig at jeg var imot det?
Klandrer dere meg for at jeg drømte at jeg fikk bli boende i min by?
Mary! Vi skal dra nå!
Far vel, min barndomsby. Far vel, intellektuelle stimulans.
-Far vel, Broadway. -Slutt å være så dramatisk, Mary.
Fra nå av heter jeg Lola. Mitt egentlige navn er Lola.
På din fødselsattest står det Mary, derfor skal jeg kalle deg det.
Jeg er som en flamingo blant en flokk duer.
Far vel, New York, og alle sjanser til å bli en kjent skuespiller.
GI OPP ALT HÅP
Hvorfor gir foreldre oss håp hvis de så flytter til New Jersey?
-Velkommen til Deadwood... -Får hun si det?
Skynd dere! Kom, så ser vi på det nye huset!
-Det er bare gress. -Ja, men overalt.
Hverdagslighet er en av mine fiender. Urettferdighet er en annen.
Min eneste trøst er Stu Wolff.
Den største poeten siden Shake- speare og sangeren i Sidarthur.
I byen tok jeg t-banen til skolen. Her tar jeg meg dit helt gratis.
Dellwood High. Jeg er en burfugl på en bra skole.
Hvorfor se negativt på ting man ikke kan endre på?
Min nye by er en tom scene med mitt eget manus.
Jeg føler at en stjerne er på vei til å bli født. Meg, altså.
-Hei! -Hei.
Jeg heter Lola Steppe og er fra New York.
Jeg heter Ella Gerard og er herfra.
-Hei. -Hei.
-Hei! -Hei!
-Har du sett Sidarthur opptre? -Nei, men Stu Wolff er en rå poet.
-Jeg vet det! Jeg har alle cd-ene. -Har du?
Der danser Stu Wolff. Her er et bilde av ham på Grammygallaen.
Her bor han, og den kjolen skal jeg ha i bryllupet vårt.
Der går han inn i sin limousin. Den svarte prikken er hodet hans.
Hei, - Carla Santini. Sidarthur? Pappa er Stu Wolffs advokat.
Er det sant? Da må din far ha vært i samme rom som ham!
-Bor ikke du i Swenskas hus? -Lola Steppe. Har huset vårt et navn?
Er det der New York-humor, eller?
Newyorkere ler av seg selv og alt annet fra barnsben av.
Jeg var i New York på bursdagen min.
Det var vakkert med alle lysene. Det er virkelig verdens beste by.
Du er min sjelevenn, Ella Gerard! Park Avenue er som Melkeveien.
Bortsett fra at ingen blir ranet på Melkeveien.
Sett dere ned.
Miss Baggoli? Vi har en ny jente fra New York her.
Nettopp! Miss Steppe.
Antakelig står det at jeg heter Mary.
Men jeg er kalt Lola siden jeg var en skrikende baby.
Så fint navn, Lola. Dette er Lola.
Du tok stolen min på historietimen, Lola.
-Jeg liker å være i fokus. -Da har vi noe felles.
Hvis du vil passe inn her burde du ikke utmerke deg så mye.
-Jeg liker faktisk oppmerksomhet. -Slapp av...
Dessuten burde du dumpe Ella den snille. Hun er så ukul.
Hun kler seg som en politikerkone. Hun er så stilløs.
Brillene hennes er så ute av mote!
Spiller du dine kort riktig får du henge med oss.
Å henge med dere er min store drøm.
Vent, Ella! Kan jeg sitte med deg?
Når man spiser utendørs i New York blir alt skittent.
-Hva er det med Santini den Store? -Hun er pen, populær og rik.
I barnehagen bet hun av dukkehoder.
-Hvem er fyren som smiler til oss? -Det er Sam.
Sam!
Sam - Lola.
-Hei. -Hei.
Det er din første dag, ikke sant? Hyggelig å møte deg.
Vi ses siden.
Jeg kan ikke ha kjæreste. Jeg må tenke på karrieren.
Etter tre uker kjenner jeg den rike bydelen - porter og Armani.
Det er pakk som meg de vil stenge ute.
Når Stu Wolff synger vil en del av meg alltid høre mer.
Mer stjerner og poesi... Det er som om han synger for meg.
Jeg liker Steve.
Stu er nok vanskelig å være sammen med. Han virker litt sur.
Plaget. Alle genier er plaget. De lider for sin kunst.
-Muffins, jenter. -Dette er jo som en kafé!
Moren din har vel muffins? Jeg varmet dem bare i mikroen.
Mamma er imot mikrobølgeovner. Hun har bestemte meninger.
Jeg har aldri hørt om noen som tar stilling mot et apparat.
-Hvorfor liker ikke moren din meg? -Hun synes at du er rar.
Det er du jo også. Litt...
Unnskyld, Lola! Det er din mor som er merkelig.
Mamma så henne i butikken med møkkete klær og spisepinner i håret.
-Det spiller ingen rolle. -Hva? Hun satte meg til verden.
Hun ammet min spede kropp. Hennes blod flyter i mine årer.
-Klart at det spiller en rolle! -Foreldrene mine er gammeldagse.
De liker ikke at din mor har tre barn og ingen mann.
Å være enslig er midlertidig. Karen har vært gift.
-Kanskje det skjer igjen! -Du sa at du var et kjærlighetsbarn.
Det var jeg. Mamma og pappa var gift og forelsket.
Foreldrene mine ble forelsket ved første blikk.
Pappa var som en rockestjerne og mamma var kjempepen.
Resten er skjebnen.
De giftet seg. De overnattet i ørkenen og talte stjernene.
Foreldrene mine dro på cruise, men torde ikke å forlate båten.
Mine var dypt og rørende forelsket.
Det eneste som manglet var å få meg.
Som barn drømte jeg om å ha et forhold som deres.
Så kom tvillingene. Vi var overlykkelige!
Pappa hoppet øyeblikkelig opp på sin kule motorsykkel-
-for å kjøpe blomster til sin kone og barn.
Plutselig...
...lå han spredd utover over 9th Avenue... Og 10th.
Tilgi meg, Lola. Jeg hadde ingen anelse.
Er det ikke ironisk?
Mor er ikke samfunnets ødelegger. Hun er bare skjebnens offer.
-Hva er det? -Jeg liker spisepinnene i håret.
Carla Santini tror at hun er like interessant som Julia Roberts.
Jeg snakket med miss Baggoli om vår oppsetning av Pygmalion.
Det er trangsynt å holde seg til originalen.
Er G.B Shaws utsøkte ordvalg trangsynte?
Vi er ikke briter på 1800-tallet. Klassikerne burde avspeile tiden vår.
De er klassikere fordi de er klassiske.
Det skal utspilles i dagens New York med Eliza som kasserer.
-Du skal spille Eliza, ikke sant? -Klart.
Da jeg flyttet til Deadwood skulle en stjerne blir født.
Skulle Carla Santini hindre den fødselen?
Er rollene i Pygmalion allerede tilsatt?
Jeg vil gjerne spille Eliza Doolittle! Gi meg en sjanse...
Jeg har akkurat satt opp lappen. Uttakingen er på fredag.
Takk, miss Baggoli.
George Bernard Shaw er en dyktig dramatiker.
Dessuten er han vegetarianer.
Skynd deg, Lola!
Jeg holder på å fortelle de andre om en idé som jeg fikk-
-til vår oppsetning av Pygmalion.
Stykket Pygmalion utspiller seg som dere vet i datidens London.
Min idé er at vi legger vår oppsetning av Pygmalion-
-i dagens New York. Eliza er kasserer i en matbutikk.
Professor Higgins er professor på New York-universitetet.
For en genial idé. Det gjør at stykket knyttes til vår tid.
-Var det din idé? -Ja, det var min idé.
Jeg er kanskje en simpel lærer, men jeg kan faktisk tenke.
Siden vi skal være stilige og moderne...
...så har jeg også lagt inn moderne låter.
Jeg har døpt den "Eliza rocker"!
Alle sammen skal synge en valgfri låt for meg.
-Så skal dere lese et stykke for meg. -Jeg har ikke øvd på noen låt.
-Da får du improvisere! -Drama er min framtidige karriere.
Jeg vil ikke bli husket for en dårlig opptaksprøve!
-Men jeg får vel prøve... -Kanskje du vil være først ut?
Still deg hvor som helst på scenen.
Hvis vi har flaks, så kanskje hun faller...
Jeg skal synge en låt av min favorittgruppe Sidarthur.
Tvilen kom først om morgenen. Hjertet mitt var tungt som bly.
I dag skulle rollelisten settes opp.
Hvorfor skulle jeg få hovedrollen? Miss Baggoli hadde ikke rost meg.
-For et forferdelig syn. -Det er verre for meg.
-Etter deg. -Ja, etter meg.
Jeg får alltid mine drømroller!
Det er ingen dårlige roller, bare dårlige skuespillere.
Jeg er den nye Eliza!
-Det er jo fantastisk! -Jeg trodde ikke at jeg klarte det!
Rollen som Mrs. Higgins er mye mer interessant enn Eliza.
Det er ingen hovedrolle, men rollen har en moderne klang.
-Det var den jeg ville ha. -Fint, for den er din.
-Jeg skal vise deg hvordan skolen er. -Truer du meg?
Eliza rocker!
-Gratulerer! -Dette er verdens beste dag!
Litt nyheter for alle Sidarthur-fans.
Bandet skal splittes. Jepp, det er over og ut for Sidarthur.
Stu Wolff skal "aldri mer spille med dem igjen".
Til minne om bandet skal vi nå få høre "Always Morning".
VERDENS UNDERGANG
Det kan ikke være sant!
-Hva er det? -Jeg får ikke puste, mamma.
-Jeg hørte om det. -Takk for støtten i denne stund.
Ufattelig. Jeg oppfordrer fansen til å protestere i flygebladene.
La disse ballongene stige til himmelen, som Sidarthurs stjerner.
Symbolsk, selvfølgelig.
Universets verste katastrofe har rammet oss, og ingen bryr seg!
Jeg vant igjen, så klart. Hvem er neste?
-Er du gal? Carla er stormester. -Det skal jeg endre på.
-Din tid er over. -Kom, da.
Min far - Sidarthurs advokat - ringte og fortalte litt om bandet.
Han avslørte noe hemmelig. Sidarthur har en avskjedskonsert neste måned.
Pappa har VIP-seter, men det er ikke det beste.
Etterpå blir det en kul fest for Sidarthurs nærmeste venner.
Gjett hvem som er invitert?
-Jeg og Ella er det. -Jaså?
-Hvordan klarte dere det? -Som deg. Foreldrekontakter.
Har du noen kontakter overhodet?
-Jeg vant igjen. -Det er ikke over ennå.
Mamma har kontakter.
Marsh Foreman kjøpte et verk av henne. Han er jo manageren deres.
Han husket at jeg elsker Sidarthur og fikset invitasjoner.
Lola Steppe vant. Husk navnet mitt.
-Hvorfor sa du at vi er invitert? -Du hadde gjort det samme.
Jeg hadde ikke løyet. Dessuten er jeg langt fra deg.
-Carla Santini gjør meg gal. -Pass deg. Hun får folk innsperret.
Nå har hun det hun trenger for å latterliggjøre oss resten av livet.
Det kommer vel an på.
-På om vi går eller ikke. -På konserten i New York?
-Vi er ikke akkurat invitert. -Det må man ikke være.
En del i New York går bare ut for å sjekke festen.
-Mamma lar meg ikke dra. -Det kan vi fikse, Ella.
Vi må dra dit. Vår stolthet står på spill.
-Er ikke laksen god? -Jeg er ikke sulten, jeg lider.
-Jeg også. En tann vokser ut. -Jeg har hjertesorg.
Sidarthur skal splittes. De har en siste konsert i New York.
God natt, elskede prinser. Måtte rockeengler synge dere i søvn.
Du vil gå på konserten, ikke sant?
Med konserten kan jeg minnes disse meningsløse år som venter meg.
Ungdom og rockekonserter passer ikke sammen.
Hvordan kan du gjøre dette?
-Du har holdt meg i live! -Det vil jeg fortsette med!
Hun hørte ikke engang et tidels sekund på mine drømmer.
-Hva sa Ellas mor? -Hun har ikke tort å spørre.
-Det var det, da. -Nei, jeg tar saken i egne hender.
Akkurat...
Pent halskjede.
Jeg har hatt det siden jeg var seks, det er nesten antikt.
-Pene støvler. -Takk. Du har et pent smil.
-Middag, Mary! -Jeg sultestreiker!
Som da Gandhi ble drevet til drastiske metoder av britene!
Jeg spiser ikke før jeg får gå på Sidarthur!
Om to minutter kommer de ufølsomme britene og sleper deg ned!
-Kom inn, hvis du må. -Hun har vært Gandhi i to dager.
Greit, jeg prøver. Din far sier at du kan gå med ham.
Hei, pappa. Takk for tilbudet, men jeg ville ha skammet meg i hjel.
Ok... Jeg elsker deg også.
Hallo? Ok... Jeg skal prøve.
-Hør her. Pappa henter deg etterpå. -Som et barn i barnehagen?
Når har dere tenkt til å slutte å overøse meg med fornedring?
Vi overøser henne med fornedring. Ok... Ha det.
-I kveld skal du spise. -Kommer Mary til å dø?
Nei, men det lukter død her inne. Hva er det som stinker?
Ingen ukepenger på en måned, og så tas saken opp på nytt.
Jeg trenger pengene nå! Kan du ikke ta dem neste måned?
Jeg har lett etter dere. Dere må se dette.
Kom i posten, nettopp trykt.
-Har dere fått deres ennå? -Min kom i går, men jeg skryter ikke.
Tilstå at dere ikke har noen invitasjon.
Vi kan sikkert be en av fotografene å ta et bilde av oss.
Du kan også få være med, Ella.
Absolutt. Jeg kommer.
-Mener du det? -Jeg tror det.
-Det holder til oss begge. -Du får det tilbake så snart jeg kan.
Når jeg får min første filmrolle ber jeg deg med til Europa.
SIDARTHUR UTSOLGT
Å, hei! Jeg skulle gjerne ha snakket litt, men jeg vil ikke!
Hun var så slem at Kelly Stevens flyttet til Cleveland.
-Vi ses på konserten! -Ja, hvis vi nå skulle dit.
En bagatell som billetter burde ikke hindre oss.
Hele greia er å kjøpe billetter av billetthaier på gata.
Hvis vi drar dør jeg. og foreldrene mine får vite det.
Så sier Mrs. Higgins: "Hva skal du gjøre nå, kjære?"
Stygge Carla har fest etter forestillingen.
Alle skal være pent kledd og jeg vil se helt perfekt ut.
Bilreparasjonen kostet 600 dollar, og jeg må kjøpe en ny brenneovn.
Kan du se perfekt ut i noe du allerede har?
Jeg skal prøve.
Om 64 timer står vi foran fyren som har skrevet fantastiske låter-
-og jeg har ingenting å ha på meg!
Jeg trengte en kjole som gjorde meg eldre og sofistikert.
Den måtte være spesiell, glamorøs og med et budskap.
Hvis Stu Wolff skulle se meg, da.
Jeg kan like gjerne ta på meg denne. Jeg får bli rødtoppen uten klær...
Jeg finner noe, Ella! Tilbehør piffer alltid opp.
Jeg kan ikke lyve! Jeg kan ikke dra til New York bak ryggen deres.
-Jeg klarer det ikke. -De er jo også i New York da.
Jeg vil ikke dra. Jeg drar ikke.
Vi skal gjøre sånt. I andre kulturer er man bestemor som 15-åring.
Det er ikke vår feil at våre skapere ikke forstår at vi må forlate redet.
Foreldrene våre elsker oss. De elsker oss masse.
De skulle bli kjempelei seg om noe skjedde med oss...
Vent her!
-Ikke gråt! Dette skal gå bra. -Jeg kan ikke lyve!
Av og til har du faktisk rett, mamma.
Ella og jeg trenger en voksens tilsyn, så jeg har et forslag.
Du kjører oss til toget.
Ellas foreldre henter oss på togstasjonen i New York.
De slipper oss av på konserten og så sover vi på deres hotell.
-Jeg må snakke med Ellas foreldre. -Ja, men de vet ikke om det ennå.
Husk at vi er i forstaden.
Si gjerne at mikrobølgeovner ikke er så farlige.
Mary bare må se konserten.
Føler du også at du må se de der Sidarthur?
-Det er deres siste konsert. -Hvorfor spurte du ikke?
Jeg visste ikke at det gikk.
Moren din og jeg skal inn til byen neste uke.
Vi henter dem og så kan de bo på Hilton med oss.
Det ville vært flott!
Dette sto skrevet i stjernene!
-Miss Baggoli! Hælen er ødelagt. -Nei!
Hør, alle sammen. En beskjed!
Kostymer er hellige.
Kostymer er hellige. Snille dere...
Hva skal man ha på Stu Wolffs fest? Det kommer jo så mange kjendiser.
Det man pleier å ha på seg på sånne arrangementer.
Vær så snill, Lola! Herregud!
Den kriminelle banen lokker ikke, men jeg trengte Elizas kjole.
Du må ikke. Dette er en stor tjeneste jeg ber deg om.
Jeg løper inn og ut av dramarommet som en lyn.
Fem, seks, sju, åtte.
Jeg pleier ikke å være uproff, men Sam risikerer jo livet for meg-
-og om ti timer står jeg foran Stu Wolff.
Vent litt. Slutt, hør på meg!
Vær så snill!
Beklager...
Kanskje du gjør så mye feil fordi du er nervøs for konserten.
Må dere snakke, Lola og Carla?! Vi har premiere om en uke!
Det hadde vært hyggelig om vi fikk en ordentlig øvelse!
Da, så... Nå synes jeg vi skal puste dypt.
Ett til!
Riste, riste, riste! Fortsett å riste løs.
Jeg skal hente en ting i dramarommet.
-Jeg kan hente det til deg! -Det jeg trenger er innelåst.
-På side 42 vil jeg se sjenert ned. -Flytt deg!
-Kan vi ikke gå tilbake til scenen? -Flytt...
Flytt deg, Lola!
Så rart... Det er ikke låst.
-Jeg låser jo bestandig denne døren. -Det gjorde du sikkert.
Noen ganger funker den, iblant ikke. Den er uforutsigbar.
-Det mangler visst ingenting. -Hvorfor skulle noe mangle?
Jeg føler meg faktisk litt usikker på replikkene.
Hva...usikker? Dette vil jeg ikke diskutere nå.
Du gjør meg nervøs, Lola!
-Jeg må vise deg noe på scenen! -Du har nok jobbet altfor hardt.
Du burde ta fri i helgen og slappe av.
Jeg har aldri koblet av før, men jeg kan jo prøve.
Det burde du virkelig gjøre.
-Gud, så redd jeg var! -Jeg skulle til å ta den da hun kom.
-Takk likevel... -"Likevel"?
Sjekk under hetta.
Tuller du med meg?!
Skynd deg! Jeg vil ikke mistet toget!
-Stjal du Elizas kjole? -Jeg lånte den.
-Spurte du om lov? -Ikke akkurat. Sam...
-Var det Sam som stjal den? -Sam lånte den.
-Jeg klarer det ikke. -Du får ikke angre deg nå, Ella.
La meg ha det gøy én kveld hvis jeg skal sitte i fengsel resten av livet!
Håper det er en bra konsert.
Jeg vil ikke kjøpe billettene. Ta pengene.
Så fin du er! Du også, Lola.
Ja, det er dere. Begge to.
Hotellet ligger noen kvartaler fra teateret.
Vi er på hotellet fra klokken tolv i natt.
-Har dere billetter og penger? -Vi skal kjøpe billettene.
-Vi kjører dere dit. -Det går bra.
Det er bare en liten konsert.
Opp med nesa og framover marsj.
Billettene er ved døren.
-Let etter noen som selger billetter. -Finnes det ingen billettluke?
Man må være hard med sånne. Man må prute.
-Hva koster de? -165 dollar, plasser lengst fram.
-Da har vi ikke mye til overs. -Holder det ikke å få se Stu Wolff?
De er i sminkevesken din.
-Hva er det? -Sminkevesken er ikke her, Ella!
Det må den være. Når så du den sist?
På toget. Jeg la den bak...vasken.
-Det er nok karma. -Vi må gå inn med mange andre.
Å snike er under vår verdighet, men det er nok ikke et bedre ord.
Jeg har aldri snikt meg inn. Jeg klarer det ikke. Jeg er livredd.
Sceneskrekk. Det går over. Bare følg etter meg.
Lurer på hvilke låter de spiller? Håper de spiller Love Loser.
Jeg har ventet på dette i evigheter!
Et øyeblikk! Få se på billetten din.
Billetten din? Absolutt.
Den er ikke her. Jeg må ha mistet den.
Ingen billett - ingen konsert.
-Jeg vil snakke med sjefen din. -Han er der ute.
Kom til døra! Kom til døra.
Gå og se på Stu.
Bli der, jeg kommer inn.
Jeg må være med kusinen min. Hun har en sjelden pustesykdom.
Hun bør ikke være alene. Se, hun hiver etter pusten!
-Jeg må være med henne hele tiden! -Ja vel...
Bra plan...
-Kanskje vi burde gå til hotellet. -Og misse konserten? Aldri.
-Vi er ikke på konserten. -Stu er ikke langt herfra.
-Så kommer han på nachspielet. -Din tankegang er utrolig.
Ikke gå fra meg! Kom tilbake!
-Hva gjør du, Ella? -Jeg går til hotellet.
Gir du opp? Hvis alle ga opp ville vi ikke hatt USA, strøm og TiVo.
Vi måtte sett alt når det ble sendt og gått glipp av Renée Zellweger.
Hvis alle ga opp hadde vi sittet i hytter og spist gress i Europa!
Vil du ikke se Carlas ansikt når vi kommer på festen?
-Fint! Da går vi til Soho! -Vi vet ikke engang hvor Stu bor.
Jeg har...
-Et bilde av en dør? -Nei, en svart dør med glassruter.
Soho er New Yorks kunstneriske sjel. Dessuten er det rundt hjørnet.
Er 67 kvartaler "rundt hjørnet"?
Klar?
-En mann forfølger oss. -Kriminaliteten i New York minsker.
En mann med hund forfølger oss.
Bli her, så tar jeg meg av det. Følg med...
-Hva gjør du her, pappa? -Mamma ringte.
-Hun var bekymret. -Mamma er født slik.
-Hvor skal dere? -På en fest.
-Litt regn skal ikke få hindre meg. -Jeg liker fester.
Hvis du kommer synes Stu Wolff at jeg er en nerd. Vent utenfor!
Ser jeg noe rart kommer jeg inn. Jeg liker fester.
Takk, pappa. Hold lav profil, du skremmer vennen min.
Jeg holder øye med dere.
Han plager oss ikke mer. Klare til å feste løs?
Vi skal på party Med Sidarhtur
Det var Santinis bil.
-Lola Steppe, Ella Gerard. -Invitasjonene, takk.
Vi har glemt dem på konserten.
Våre navn står på listen.
-Der er de! -Ekteparet Lawrence?
Mamma og pappa. De kunne ikke komme.
Het du ikke Steppe?
-Får jeg låne telefonen din? -Du får bruke telefonkiosken.
Han har kranglet hele tiden. Det er ikke mitt problem.
Steve! Jeg elsker deg!
Bortsett fra søppelet er det som Heathcliff på myra.
-Slapp av! -Jeg mister heller ham enn livet.
-Hvor skal han? -Et fantastisk sted.
Skal dette være fantastisk? Det er nifst å være her alene.
Vi har en voksen med oss.
Han ikke er med oss og er ikke voksen. Han er en rockestjerne.
Mr. Wolff? Kom! Hjelp meg å løfte ham opp.
-Han lukter avløp! -Se hans indre skjønnhet, Ella!
-Skjønner du hvor heldige vi er? -Jeg hører at de ber oss gå vekk.
Sett ham i en bås før de kjenner stanken hans.
Alle vil ha noe fra meg.
Jeg er faktisk ingen vanlig fyr!
Tror dere at de vet hvem jeg er? Jeg vet det ikke engang selv!
Kaffe tar sikkert fram hans indre glød og utrettelige mot.
-Hva vil dere ha? -Har jeg noen venner?
-Vi tar kaffe. -Ikke jeg.
Jeg vil ha en hamburgertallerken med løkringer.
Gi ham kaffe, han kan ikke spise noe nå.
Jeg vil ha en hamburger! Er det så vanskelig?
Pass på ham. Sjefen tolererer ikke noe tull.
Hva vil dere ha? Autograf, platekontrakt eller penger?
Er dette poeten som lyste opp dine mørke stunder?
Har du penger på deg, Stu? Vi glemte våre på toget.
Jeg visste at dere ville ha penger. Sjekk...
Tomt. Det er ikke løkringer...
Kan du fatte at vi drikker kaffe med Stu Wolff?
-Jeg har så mange spørsmål. -Han er altfor full.
Du må forstå kunstnersjelen. Han drikker for å døyve følelsene.
-Det gjør alle genier. -Jeg vil ha løkringer.
Dette er en smultring!
Jeg vil ha løkringer. Nå.
Hva er det med den politimannen? Er vi sammen? Hvem er du?
Skjebnen har ført oss sammen. Det er Ella.
Ella Gerard, Birch Hallow Road 58 i Dellwood.
Foreldrene mine er på Hilton, så jeg vil helst ikke sperres inne.
Jeg kjøpte et teppe til mammas bursdag.
-Du? -Lola Steppe, far heter Calum Steppe.
Bleeker Street 512, 212-555-0125.
Sett dere ned, så tar jeg noen telefoner.
Hva driver du med? Hvorfor løy du? De finner ut at faren din er død.
-Unnskyld, men hvem er dere? -Er du ikke redd for foreldrene dine?
Jeg har godtatt min skjebne, men hvorfor ga du en falsk adresse?
-Din sanne sjel begynner tre fram. -Hvorfor løy du?
Det gjorde jeg ikke. Pappa bor i en leilighet med hunden Negus.
-Du sa at din far var død. -Det var en liten overdrivelse.
Liten? En liten overdrivelse er å late som å være litt høyere.
-Å si at faren din er død er løgn! -Bør vi ikke forklare for Stu?
-Hvorfor sa du at faren din er død? -Er han død?!
-Jeg hadde mine grunner. -Hva da?
-Sannheten? -Så klart! Hvis du husker hva det er?
Var ikke vi på en kafé?
Jeg forklarer gjerne siden, men akkurat nå snakker jeg med henne.
Her kommer sannheten...
-Jeg løy for å være mer interessant. -Mer interessant?
Vi er milevis hjemmefra på en politi- stasjon med en full rockestjerne-
-og venter på din døde pappa. Kan man bli mer interessant?
Du skjønner ikke. Det var en ny by og skole...
Jeg løy for å beskytte mamma fra forstaden. Hun ble misforstått.
-Ved å drepe faren din? -Ella!
-Kan ikke du slutte å snakke? -Kom igjen, Ella.
-Hva skjer? -Ella - pappa.
Jeg er hennes far. Hva skjedde?
Mens skumringen falt på de mørke gatene fortalte jeg vår historie.
Vi ville inn på konserten hans fordi han er en stor poet.
Vi mistet pengene, så vi prøvde å komme oss inn på festen hans.
Når han kom ut fra leiligheten tok vi oss av ham.
De hjalp meg da jeg lå i søppelet.
Jeg burde være sint, men jeg er glad det gikk så bra.
-Han ser ut som hunden i Hundeår. -Det er han.
Er han den hunden? Min niese elsker de bøkene.
Molly vil ikke tro meg, Negus. Du het Calum Steppe, ikke sant?
Opplysningene deres stemmer, dere kan gå. Mr. Wolff...
-Kan jeg få autografen din? -Ja visst!
Til betjent Rose fra Stu Wolff.
Da var det gjort! Er det noen som vil gå på fest?
Du kan ikke være sint hele livet. Du må tilgi meg.
-Jeg kan ikke tilgi deg ennå. -Vil du ikke gå på festen med meg?
-Jeg føler ikke for å feste. -Jeg er virkelig lei for det.
-Du vil bare redde kvelden. -Nei, jeg vil ikke miste deg.
-Hvorfor står dere her? -Vi vil ikke gå inn ennå.
Da kjører jeg dere til hotellet.
Vi går vel inn en liten stund, da.
Hei! Der er dere!
Dere skal få tørre klær. Jeg sender kjolene til faren deres.
Han og jeg blir nok kamerater.
-Jeg ser henne ikke. Gjør du det? -Nei.
Kan du tro at vi har klærne hans på oss?
Og vi er på soverommet hans.
Fest litt med meg, Ella. Vær så snill...
-Jeg vil at vi skal bli venner igjen. -Jeg også.
-Lov at du aldri mer lyver for meg. -Jeg lover og sverger.
-Lover du? -Ja.
Ok, da...
Vi er på rommet hans! Hva skal vi gjøre?
Carla! Vi har lett etter deg!
-Så du ansiktet hennes? -Hun så kjempesint ut.
Livet kan være så overraskende vakkert.
-Mine frelsere! -Det er Steve!
Jeg vet at du er opptatt, men jeg vil si en ting.
Tenk at jeg sitter her med fyren hvis låter varmet min sjel.
Hva tenkte du da du skrev: "Bak dører venter folk på å gniste?"
Jeg har ingen anelse.
-Men det var du som skrev det. -Livet er litt uklart og tåkete.
Det betød mye for mange, men særlig for meg.
-Moro at man kan glede en fan. -Nei, jeg rett og slett forguder deg.
Når jeg hører på Always Morning har jeg på en grå jakke som deg.
Det grå symboliserte jo tvetydighet?
Nei, det gjorde det ikke.
-Du ser skuffet ut. -Det er jeg.
-Over meg. -Ja.
Du er det beste siden Shakespeare, men vi kan ikke diskutere poesi.
-Hvorfor ikke? -Fordi du er en fyllik, Mr. Wolff.
Håper det blir lettere å levere den tilbake.
-Jeg har fått husarrest! -Så stolt jeg er!
Nå får Carla igjen for at hun lurte alle til å tro at jeg var dødssyk.
-Hun smiler. -Hun bløffer.
-Jeg må gå. Fortell etterpå. -Kom, så ødelegger vi dagen hennes.
-Hei, Carla. Hadde du det gøy? -Er det ikke løgnhalsen?
-Vil du høre om festen? -Hvorfor det? Jeg og Ella var jo der.
-Alle vet at dere ikke var der. -Jeg vet at du så oss.
Vi ble invitert av Stu Wolff fordi vi reddet livet hans. Fortell, Ella.
-Jeg trenger ikke å bevise noe. -Ikke få personlighet nå, Ella.
Kanskje du vil se bilder fra festen. Jeg har flotte bilder av Stu Wolff.
-Vi var sammen hele kvelden. -Hvorfor skulle han være med dere?
Pappa var også der, han ble kompis med Stu.
-Du har vel ingen far? -Du sa at han døde før du kom hit.
Finner du på alt i underveis? Er vi dumme småbyfolk?
-Du så oss der. -Nei. Du er bare en løgnhals.
Du heter ikke engang Lola, Mary.
-Jeg trenger ikke å bevise noe. -Du vet at vi var der.
-Hun gråter! -Stakkars lille...
Du har ikke rett til å skrive ned det jeg sier. Det er mine...
Unnskyld, miss Baggoli. Jeg har noe jeg vil fortelle.
Jeg må tilstå noe. Jeg lånte Elizas kjole i helgen.
Jeg er veldig lei for det, men jeg hadde ikke noe valg.
-Jeg hadde den på Sidarthurs fest. -Gi deg, Mary.
Du kan ikke ha tatt den. Den er innelåst i dramarommet.
-Det går likevel, miss Baggoli. -Hvor er den nå?
Den er trygt tilbake. Den er lik, men annerledes.
Hun tar kjolen, leverer den tilbake og går på en fest uten å bli sett.
Kjolen ble våt og Stu Wolff ga meg tørre klær!
Hadde ikke Stu Wolff bedre å gjøre enn å gi Mary Steppe tørre klær?
Han sendte den til pappa i en enorm limousin.
-Han likte pappa og hunden hans. -Fikk han hundens autograf?
Jeg skal vise hva jeg fikk av Stu.
-Det er turnégenseren hans. -Du har vel kjøpt den i bruktsjappa.
Denne servietten tørket jeg tårene hans med.
Han skal sende halskjedet jeg glemte hos ham.
En kjole i limousin. Flaks, ellers måtte den ha tatt en taxi!
Du burde bli komiker, Lola. Kan vi fortsette å øve nå?
-Vi har mye å gjøre før onsdag. -Det er Carla som lyver.
Vi har lagt så mye i denne forestillingen...
Du skal ikke få ødelegge det for meg!
Nå har vi fått nok.
Har du fått nok nå?
Jeg havnet i en depresjon tung som Hamlets.
Min eneste troverdige historie var sann, men ingen trodde på meg.
Carla Santini er uovervinnelig. Det var virkelig et nederlag.
Jeg følte meg mer som en due enn en flamingo.
Ella er her.
Jeg vil snakke med deg. Og du kan kutte ut pisspratet.
Hvor tok den høfligste jenta i hele New Jersey veien?
Hvilken rolle spiller det? Vi vet at vi var på festen og hvem vi traff.
-Opp med deg. -Det går ikke.
Har noen sett Lola Steppe?
-Jeg er faktisk syk. -Ikke prøv deg. Du svikter stykket.
Jeg har nesten lungebetennelse og du anklager meg på mitt dødsleie!
Du kan ikke gjøre dette, Lola. Alle stoler på deg.
Foreldrene dine og Sam. Sam er bare der for din skyld!
Lola Steppe! Eliza! Vekk med dere!
Teppet går opp om en time.
Og meg, da?
Jeg var ulykkelig til du flyttet hit.
Jeg trodde at alle gjorde det de fikk beskjed om.
Uten å stille spørsmål til det.
Det som ventet meg som voksen var å leve som foreldrene mine.
Så traff jeg deg.
Du ga meg mot, Lola.
Takket være deg tør jeg å være annerledes.
Ikke rør meg! Du er en bløff!
Carla kan ikke endre på at du er Eliza, men du lar henne vinne.
Jeg har fortalt det til pappa, skal jeg ringe miss Baggoli?
Nei, jeg føler meg mirakuløst mye bedre.
-Si meg en ting - greier du det? -Jeg er født til Eliza.
Få på deg kostymet og gi gass!
Jeg får det alltid som jeg vil.
-Ut av kjolen min. -Jeg er Eliza.
Nyt forestillingen! Og du, ta av deg min første drakt.
-Ta av deg kjolen! -Nei!
Ta av deg kjolen!!!
-Unnskyld, miss Baggoli. -Så bra at du kom!
-Det kommer til å gå veldig bra. -Jeg er redd, men samtidig glad.
Ikke vær redd. Du kommer til å være makeløs, Lola.
-Du sa Lola. -Du er en Lola. Lykke til!
Trykk på tastaturene deres.
Dere har ikke rett til å skrive ned mine personlige ord.
Si "New York".
-New York, med en "R". -New Roke.
Du kan ikke snakke. Vi får se om du kan gå.
-Hun klarte det takket være meg. -Takket være deg?!
Jeg kjempet for å få deg til å framstå godt!
Hva skal du gjøre nå, kjære?
Jeg skal bli lærer, for det er det mest fortreffelige man kan bli.
Stu Wolff? Dette er helt utrolig...
-Har pappa invitert deg? -Nei, men får jeg komme inn likevel?
Ja visst! Klart det. Dette er helt sykt...
Lolas far sa at hun er her.
Er du her på grunn av Lola?
Vent her, så henter jeg henne. Bli her...
Får jeg ikke komme inn?
Se hvem som er på besøk!
Sjekk hvem som er her!
Sjekk hvem som kom hit!
-Ella, jeg vil bare... -Lola!
Du glemte dette hos meg.
Denne stunden hadde jeg sett for meg i min villeste fantasi.
Uten en vill fantasi dukker ikke Stu Wolff opp med ens halskjede.
Det er jo bare en hånd.
-Fint at du kom. Hvordan har du det? -Edru.
Jeg er til rehabilitering. Igjen.
En veldig søt person sa at jeg var en fyllik og det var ikke gøy.
-Det lyder litt hardt. -Det ble en oppvekker.
Da kan vi kanskje diskutere musikken din en gang?
-Får jeg bestemme når? -Innenfor rimelige grenser.
-Vil du danse? -Absolutt.
Når man er lykkelig føles hele verden som New York.
Drømmer er viktige. Når man minst aner det finner de deg.
Så har vi Sam... Da jeg innså følelsene mine for ham, tenkte jeg:
Min karriere er jo i gang, så det går nok an å ha kjæreste.
Da forsto jeg at virkeligheten kan være gøyere enn fantasien.
Kan dere tro at dette skjedde i Dellwood av alle steder?
Tekst: Guri A. Hoff www.sdimediagroup.com